מפיק הטלוויזיה האייקוני, שנודע ביצירת סיטקומים כמו "הכל במשפחה" ו"הג'פרסונים", הלך לעולמו בשלווה בביתו בלוס אנג'לס בגיל 101. בני משפחתו התאספו סביבו ברגעיו האחרונים, ושרו עליו את שירי הנושא מהופעותיו האהובות. החוויה הרגשית של שירת שיר הנושא של "הג'פרסונים" נגעה עמוקות בחתנו.
למורשת שלו בטלוויזיה אין אח ורע. כחלוץ, הוא הביא נושאים חברתיים לקדמת הבמה של חדרי המגורים האמריקאים באמצעות סיטקומים. עם תוכניות כמו "הכל במשפחה", הוא דן ללא מורא בנושאים כמו גזענות, גיל המעבר, חוסר סובלנות דתית ואי צדק במקום העבודה, שהיו טאבו באותה תקופה. השימוש שלו בהומור ובדמויות מעוררות הזדהות קרא תיגר על הנורמות החברתיות והתחיל שיחות.
אחד הרגעים השנויים ביותר במחלוקת ופורצי הדרך שלו בטלוויזיה היה הפרק בן שני החלקים של "מוד" בשם "הדילמה של מוד" בשנת 1972. הפרק, שעקב אחר דמותה של מוד, בגילומה של בי ארתור, כשגילתה שהיא בהריון והחליטה לבצע הפלה, היה מהפכני. בתקופה שבה הפלות עדיין היו בלתי חוקיות בחלקים רבים של המדינה, תיאורו את הנושא הזה משך שבחים ותגובות נגד. עם זאת, הוא דבק באמונתו כי שיחות אלה נחוצות והשתמש בכוחה של הטלוויזיה כדי לאתגר נורמות חברתיות ולקדם הבנה. פרשה זו הציתה שיח לאומי על הפלות וסללה את הדרך לתוכניות טלוויזיה עתידיות שיעסקו בנושא.
עשור לאחר מכן, סיפורי הפלות בטלוויזיה הם עדיין נדירים יחסית. בעוד תוכניות כמו "אוורווד", "אורות ליל שישי" ו"סקנדל" נגעו בנושא, "מוד" נותרה אבן דרך חשובה בהיסטוריה של הטלוויזיה. נושאי הבחירה, זכויות הנשים והאוטונומיה האישית בפרק ממשיכים להדהד בקרב הקהל.
היכולת שלו ליצור דמויות כמו ארצ'י באנקר, שגילם את המורכבות של הטבע האנושי, היא עדות לכישורי הסיפור שלו. בונקר, שתואר לעתים קרובות כ"קנאי חביב", אתגר את הצופים להתעמת עם הדעות הקדומות וההטיות שלהם. בעוד שחלק מהמבקרים האמינו כי גילום דמות כמו באנקר מנרמל את הקנאות, הוא ראה בכך הזדמנות לעורר שיחות ולקדם הבנה.
בעולם שבו פלגנות פוליטית וחוסר סובלנות נפוצים, מורשתו משמשת תזכורת לחשיבות של דיאלוג פתוח ואמפתיה. המופעים שלו מתחו גבולות, קראו תיגר על נורמות חברתיות וגרמו לאנשים לחשוב. הוא האמין בכוחם של הצחוק והסיפור לגשר על פערים ולקרב בין אנשים.
כשאנחנו חושבים על הקריירה פורצת הדרך שלו, אנחנו מכירים בהשפעה שהייתה לו על הטלוויזיה ועל החברה כולה. גישתו חסרת הפחד לספר סיפורים ויכולתו להתמודד עם נושאים שנויים במחלוקת בהומור ובחן ממשיכים לעורר השראה ביוצרים ובקהלים כאחד. הוא משאיר אחריו מורשת שתעצב לנצח את הנוף הטלוויזיוני ואת האופן שבו אנו עוסקים בנושאים חברתיים.